Jag har stängt.
Jag sa att jag har stängt för kvällen.
Hjälp.
23 År Senare
Roman?
-Roman? -Helen!
-Alltid så punktlig. -Roman.
Du behöver inte alltid beställa ett paket för att få träffa mig.
Jag vet.
Du måste skriva på här.
Det är din födelsedag. Jag har målat nåt åt dig.
Trodde du skulle gilla det med tanke på ditt konstnärliga öga.
-Vem är det? -Det är du.
-Det ser inte ut som jag. -Andra kanske inte ser dig som du.
-Det säger du väl till alla flickor. -Bara till dig.
-Jag kan inte. -Gjorde jag nåt?
Nej. Roman, det är inte du. Jag kan inte.
Det är okej.
När du kommit på vad du vill vet du var jag finns.
-Det är konstigt. -Vad är konstigt?
-Det är du? Det där är inte du. -Det är inte jag.
Det här stället är så läskigt.
Vadå? Det är makabert.
Att sitta utanför rummet där din mamma begick självmord för 23 år sen? Jo.
Här.
Vad är det? Det är din födelsedag. Jag borde ge dig en present.
Öppna det.
Herregud!
-Jag trodde jag hade tappat den här. -Jag stal den när jag sov över.
-Varför? -Jag vet inte.
Jag kanske var avundsjuk. På dina saker. På din familj.
Jag har glömt. Jag var elva år.
Jag gick igenom en ask med gamla saker. Jag ville gottgöra det.
Jag hade aldrig ett hem. Det här stället är...
Det är någonstans där jag känner mig trygg. Eller nåt. Jag vet inte.
Trygg?
Jag älskar dig.
Och jag är ledsen att din mamma tog livet av sig på ett sunkigt motell.
-Tänk om jag är som hon? -Helen! Det fungerar inte så.
Vad hon än hade för mörk skit i sig så har du det inte i dig.
-Det skulle jag veta. -Du har så bra observationsförmåga?
Jag är skådespelare. Empati är min största talang.
Och avsugningar.
På tal om... Ed SMS:ar. Han behöver mig.
Jag måste gå och repa.
Är den bra? Din pjäs?
Ed är ett geni. Och jag är hans musa.
Och jag betalade för den. Bäst att den är det.
-Vet du vad? Jag tar den här. -Sluta, Molly.
En dag kanske du är berömd som jag.
Helen, vakna, vakna.
Helen har råkat ut för en svår huvudskada.
Vi vet inte hur omfattande skadan är. Hur lång tid det tar innan förbättring-
-och hur den kommer att påverka Helens dagliga liv.
Det går inte att veta hur skadan kommer att visa sig.
Det är okej. Du är ung. Ben läker fort.
Doktorn säger att du är normal igen om ett par veckor.
Kommer du? Det är din fest. För din skull.
-Ger du mig en minut, okej? -Okej.
Vet du vad? Jag har inget emot den där tavlan.
-Helen! -Du måste vara Ed.
Du måste vara Helen. Den Helen. Den Helen Molly talar om hela tiden.
Ja. Det är jag.
-Du är sötare än jag trodde. -Du är precis som jag trodde.
-Vill du ha lite? -Det är bra, tack.
Och så går det. Och går och går.
Det slutar i ödet.
Och varken genom brännande av kött... eller tippande av vinglas...
...eller fällande av brännande tårar kan du jaga iväg det stränga...
...raseriet!
Vakna!
-Molly? Hallå? -Du faller hårt när du faller.
-Hur kom jag hit? -Kom vart?
På min cykel. Jag är i ett parkeringshus.
Jag vet inte hur du tog dig till jobbet med tanke på vem du var med inatt.
-Hur kom jag hit? -Vad? Helen, jösses.
Jag behöver kaffe. Vi hörde dig gå imorse.
-Det är omöjligt. -Jag måste repa. Drick vatten.
Döda Honom
Hej, tjejen! Vi ska ha fullt drinkrep ikväll. Hela ensemblen kommer. Okej?
-Ja, det går bra. -Okej. Älskar dig.
Hallå?
Helen!
Helen?
Vad fan, Helen!
Vad har hänt med din fot?
Helen?
Helen!
-Helen, släpp in mig! -Låt mig vara ifred!
Vad håller du på med? -Jag vet inte.
-Var var du? -Minns inte.
-Att du gick runt i stan i en handduk? -Jag minns ingenting!
Jag var på gymmet.
Jag var i omklädningsrummet och det var en kvinna i duschen.
Det var en kvinna i damernas omklädningsrum? Chockerande.
-Förlåt att jag förstörde ert rep. -Du var det verkligaste jag såg ikväll.
Okej. Vi tar dig till en läkare imorgon.
-Okej. -Okej?
-Vadå? -Inget.
Ena minuten är jag på ett ställe, nästa nån annanstans.
-Som om jag gick i sömnen. -Hör du röster?
Ja.
-Ser saker? -Som vadå?
Något ovanligt?
-Jag vet inte. -Gör du det?
-Kanske. -Det har du aldrig sagt.
-Bra. Vi talar om din familjehistoria. -Jag vill inte.
-Du vill inte? -Helen.
-Jag har ingen familj. -Helen, berätta om din mamma.
-Vad är det med henne? -Jag är inte galen.
Ingen har sagt det.
Du kommer att säga att jag är som min mamma och det är jag inte.
Skulle du kunna lämna oss ensamma?
-Ska jag möta dig hemma? -Okej.
Ring mig när du är klar, okej? Allt blir bra.
Okej. Ska vi göra såhär? Vi gör en magnetisk resonanstomografi.
Då kan vi se vad som sker i ditt huvud.
Bara en rutinskanning. Det är säkert inget att oroa sig för.
Helen? Det är dr Headley. Du måste komma till sjukhuset nu.
Vi har fått bilderna från din tomografi och jag tror att du vill se det här.
Den här mörka skuggan, plus dina symtom, indikerar...
-En tumör? -Tekniskt, ja. Men den är annorlunda.
Och sällsynt. Titta.
För oss ser det här ut som en outvecklad del av en ryggrad.
-Hur? -Du hade, eller har, en tvilling.
Har du hört talas om "försvinnande tvilling" syndromet.
Nej.
Jag är inte 100 % säker, men om jag hade pengar att satsa-
-skulle jag satsa på att din mor blev gravid med tvillingar.
Och en tvilling dog, i livmodern.
Istället för att absorberas i din mor absorberades han eller hon i dig.
In i din kropp. In i din skalle.
Den har varit där hela ditt liv.
Den här massan av genetiskt material aktiverades inte förrän vid olyckan.
Av kemikalier som rusade till ditt huvud.
Tidsförlusterna, bristen på hämningar, aggressivitet-
-styrs alla av din prefrontala hjärnbark.
-Den hjärndelen som gör dig till dig. -Har jag en person i mitt huvud?
Nej, det är inte en person. Det är bara en massa av genetiskt material.
Men baserat på dina symtom verkar det som om den växer efter din olycka.
Den växer i en sån takt att den sätter tryck på din hjärna. Det är inte bra.
-Vad ska jag göra? -Jag bokar in dig för operation nu.
Operation...
-Jag behöver tänka över det. -Okej.
Men det här är inget som försvinner av sig själv.
Ge oss besked. Så bokar vi tid.
Hallå?
Helen!
Jag vill ha ut den!
Och hur kändes det?
Det är konstigt. Ända sen jag var barn har jag känt mig halv.
Det går inte att förklara för folk. Det är såhär:
Hela världen är en fest alla andra inbjöds till och jag är på festen-
-men jag var inte bjuden, eller jag står ensam i ett hörn.
Osynlig. För jag visste aldrig hur det kändes att vara komplett.
Inte förrän de hittade en bror du aldrig visste om i din hjärna.
Ja. Vi är många därute, och folk tror att det handlar om tvillingen som dog-
-i livmodern. Men jag tror att det är de som är kvar, de överlevande-
-det är vi som försvinner.
Försvinnande tvillingar. Vetenskapstimmen...
Det känns som det händer nåt mer med mig. Som inte bara går att skära bort.
Du har just upptäckt att du hade en tvilling. Låt det sjunka in.
Doktorn sa att blackouterna orsakades av tryck på min hjärna. Jag vet inte.
Gå tillbaka till doktorn om nåt känns fel.
-Jag måste ändå tillbaka snart. -När är operationen?
-Om tre dagar. -Tre dagar, sen är allt över.
Det klarar du stående på huvudet.
Du kommer att se tuff ut. Som om Ripley fått barn med Jeanne DArc.
Hela grejen får mig att flippa ur.
Hon började i min mammas kropp och gick sen in i min.
Jag känner mig så skyldig.
Helen, du kan inte känna dig skyldig. Det är inte ditt fel.
Här.
Tack.
-Okej. Nu tar vi en bild av oss tre. -Sluta.
Okej, jag måste gå och repa. Vila dig. Gå inte ut.
Vad i...?
Molly?
Molly! Satte du tillbaka tavlan därinne?
Molly!
Vad i helvete?
Roman?
Roman, jag är här med din dumma tavla!
Roman?
Helen, lyssna! Släpp loss mig! Släpp loss mig!
Jag visste att du skulle komma tillbaka när du funderat ut vem du är. Kom hit.
Jag vill se dig. Vill du knulla mig? Vill du inte? Säg det.
Helen, lyssna! Släpp loss mig! Släpp loss mig!
-Jag visste du skulle komma tillbaka... -Roman? Var är du?
Jag Kommer
Jag har fått nog av den här skiten!
Försök nu, din jävla satmara!
Tre dagar till.
Håll ut bara tre förbannade dagar till.
-Vart ska vi? -Motell Gemini.
Jag har tänkt på dig sen festen...
-Helen? -Ja?
-Får jag komma in? Jag behöver prata. -Ja. En sekund bara.
-Vad? -Klockan är 19.00.
-Min show börjar om en timme. -Jag vet. Jag gör mig klar nu.
-Har du sett Ed? -Nej.
-Ska jag vänta på dig? -Jag måste bara...
-Vad har du gjort härinne hela dagen? -Inget. Okej? Vi möts där.
Visst.
Hallå! Du kan inte gå ner dit!
Premiärkväll
Helen!
Vad har hänt med din arm?
-Vi måste tala om det som hände. -Nej!
Stanna, okej? Stanna då!
Bra! Vadå?
Du har tre sekunder. Tre...två...
-Jag tror jag är kär i dig. -Herregud! Du är galen!
Den där kvällen? När jag träffade dig på festen? Det var nåt med dig.
Det var mörkt och farligt. Det kom i vågor från dig.
Stanna! Okej? Lyssna.
Det var som om du var tokig. Men på ett bra sätt. Jag känner lukten.
Jag känner lukten. Du har den överallt. Jag kan inte sluta tänka på dig.
-Och igår kväll. Herregud, igår kväll! -Vad talar du om?
Sluta. Du kom till mig. Minns du? Vi åkte i min bil.
Vi åkte till motellet du är besatt av. Rum två.
Du sa att det var första gången. Det måste betyda nåt.
Du måste förstå. Inget i mig är verkligt. Inget. Det är bara du.
Jag kan inte förklara. Jag behöver det igen. Snälla.
-Vad vill du, Ed? -Jag vill ha dig.
Vad skulle du göra med mig? Berätta.
Kom igen, Ed. Använd dina ord.
Jag vill knulla dig. Hårt. Hårdare än du nånsin blivit knullad.
Vet du vad du är?
Du tror att du är en man. Med ditt hår-
-och ditt skägg och dina tatueringar, din skitpoesi och dina porrfantasier.
Du är ingen man. Du är en jävla pojke!
Säg det!
-Vad? -Säg "jag är en pojke".
-Jag är en liten pojke. -Nej.
Säg det. Så ska du få det. Jag ger dig det du vill ha.
Jag är en pojke. Jag är en liten pojke.
-Fråga mig vad du vill, lille pojke. -Jag vill att du sliter sönder mig.
Ta av dig byxorna.
-Rör dig inte, då skär jag av den. -Vad gör du? Vad fan?
Du sa att du ville ha det mörkt och farligt.
Det är väl det här du vill? Att jag skär av den?
-Nej! Nej! -Är du rädd?
-Ja! -Är du riktigt rädd?
Sluta! Sluta! Snälla!
Jävla hora!
Och säg inget till Molly, okej? Fan!
Jag vet vem du är.
Nej, nej, nej. Det här är inte verkligt.
Nej! Nej!
Stanna här. Allt blir bra om du bara stannar här.
Bara stanna här, för fan.
Molly?
-Vet du vad klockan är? -Jag vet inte. Det är natt.
Molly...
-Jag vet inte vad som händer med mig. -Jag vet. Du är sjuk, Helen.
-Du är verkligen sjuk. -Nej, det är den här saken.
Det handlar inte om vad som är i din hjärna, utan vad som finns i dtt sinne.
-Du behöver hjälp. -Vad talar du om?
Jag kom hem från min show igår kväll. Den gick jättebra. Som om du bryr dig.
Jag gick in i ditt rum för jag ville träffa min vän. Och jag hittade...
...den här.
Och den här.
-Det finns fler. -Jag gjorde inte det här.
-Vem gjorde dem? Var är Ed? -Jag vet inte, Molly.
-Var är han? -Jag sa att jag inte vet!
-Har du...gjort honom nåt? -Naturligtvis inte.
-Jag tror dig inte. -Det struntar jag i. Det är sant.
-Varför ringer han inte tillbaka? -Jag vet inte var han är, okej?
-Tro mig, du har det bättre utan honom. -Du knullade honom, eller hur?
-Vad? Nej! -Jag har sett hur han tittar på dig.
Molly, lyssna på mig. Ed är dålig. Han är inte bra.
Okej, han stötte på mig. Jag sa nej, men han...
-Vad gjorde du med honom? -Jag skrämde honom bara.
-Jag hade en kniv. -En kniv?
Den var inte min. Jag ville bara skrämma honom...
-Jag ringer polisen, Helen. -Varför?
Du är farlig gör dig själv och andra, okej?
Du behöver hjälp.
Det här är inte jag. Jag blir bra efter operationen.
Folk som får hjärntumörer skrämmer inte andra med knivar.
-Jag dödade ingen! -Det sa jag inte!
Jag är inte galen!
Varför säger du så? Det är vrickat!
Förlåt. Molly, du känner mig. Du är min syster.
-Du är inte min syster. -Du vet att Helen inte gör nåt dumt.
-Vad? -Jag gör inget dumt.
Det var inte så du sa! Du är galen, Helen. Få in det i ditt jävla huvud!
Helen, sluta!
Helen! Du gör mig illa!
Det är inte jag! Spring, Molly!
Helen, sluta!
Jag vill inte skada dig!
Helen, släpp in mig!
-Helen, säg vad du gjorde mot Ed! -Molly, snälla!
Helen! Öppna dörren!
Molly!
Håll dig borta från mig!
In i bilen.
Jag har bevakat dig.
Jag vill bara prata. Så du ska hoppa in i den jävla bilen! In i bilen!
Jag är ingen dålig människa!
Det här är ditt fel!
Det här är en del i ett sjukt litet spel du spelat med mig.
Jag är en man. Förstår du det? Jag är en man.
Och du gör inte så mot mig. Du gör ingenting!
Ed, sluta! Du förstår inte! Du vet inte vad jag är kapabel till!
-Ta av dig kläderna! -Nej!
Minns du motellet? Du hittade på leken, jag bara leker den!
Vänd dig om. Jag ska inte skada dig. Vänd dig om! Händerna mot väggen!
Nej, Ed! Ed! Dra åt helvete!
Upp med dig! Jag sa, upp!
Nej! Nej! Vänta!
Jag Är Här
Jag Är Hon
-Hallå? -Molly?
Helen? Helen, lyssna på mig. Jag känner dig. Det här är inte du.
-Jag knullar precis som min mamma. -Nej, det gör du inte.
Kom hem. Jag kan hjälpa dig.
Nej. Ingen kan hjälpa mig. Min syster är inuti mitt huvud.
Okej? Hon är i hela in kropp.
Jag skulle dött med henne på det där motellet.
Då hade inget av det här hänt.
-Jag måste stoppa henne. -Vad talar du om?
Enda sättet det här kan sluta på. Tillbaka där allt började. Förlåt.
-Helen? -Jag älskar dig.
Helen! Fan!
Jag tar mig ut ur dig, Helen.
Du kan inte hindra mig.
Du ska dö ikväll.
Vet du hur länge jag har väntat? Det är min tur, Helen!
-Jag kan hindra dig. -Du är som hon. Svag.
-Det är jag inte. -Vad gör vi här då?
-Det här är slutet! -För dig!
-För oss båda! -Hon var en hora!
Sluta!
Hon försökte döda mig. Men jag gömde mig. Inuti dig.
Jag höll dig vid liv.
Alla dessa år med dig, och ditt skitiga, bortkastade liv.
-Du är död. -Nej, Helen. Jag tar mig äntligen ut.
Ut ur dig!
Det är min tur, Helen. Min. Tur.
Helen?
Helen!
Helen?
Vad har du gjort?
-Hon är här. -Vem? Vem är här?
Min syster.
-Hon är inte verklig! -Molly, spring!
-Nej. -Snälla, gå. Gå.
-Hur många piller tog du? -Allihop.
Molly. Jag är så ledsen. Nej, snälla.
Snälla, gå. Gå.
Jag lämnar dig inte. Inte en gång till.
Jag älskar dig.
Helen, sluta!
Sluta!
Förlåt.
Översättning: Mikael Jansson